Klockan två i natt, centraleuropeisk tid -
- sköts kärnvapenbestyckade Phoenix- raketer upp från Cape Canaveral.
NASA uppskattar att sannolikheten att raketerna -
- kan ändra asteroidens omloppsbana är över 95 procent.
Raketinsatsen kommer att visas på offentliga skärmar i hela Tyskland.
- Hejsan, Ben. - Hej.
- Du har god aptit. - Bara på sötsaker.
Sjukhusmaten får jag upp igen.
Vi har ju kommit överens om att vara ärliga mot varandra, eller hur?
Resultatet av röntgen är inte... vad jag hade hoppats.
Vi avlägsnade carcinomet från gallgången, men...
Det hade bildats metastaser.
- Hur lång tid har jag kvar? - Ben...
Många förstår inte varför de drabbas och de flesta är äldre än du.
Det är inte rättvist.
Ni skulle vara ärlig mot mig.
Hur lång tid har jag kvar?
Med rätt medicinering kan vi -
- bibehålla ditt nuvarande tillstånd i ett par månader.
Månader?
Ja.
Jag läser den här boken nu. Känner ni till den?
Den handlar om dödens fem faser.
Den första fasen är förnekelse.
Man vägrar inse att man är sjuk, och därmed även döende.
Den andra fasen är ilska.
Den är jag väl bekant med.
Man är avundsjuk på människor som är friska och tänker:
"Varför just jag? Bla, bla, bla."
Sedan kommer förhandlingsfasen.
Man vill sluta ett avtal.
Med läkarna, med Gud, med ödet, med sig själv.
"Jag äter all medicin, jag går igenom cellgiftsbehandlingen, jag spyr."
"Och sedan får jag min belöning."
Men den kommer inte.
Gud säger: "Nej, inte du."
Och sedan hamnar man i en depression.
Det är den fjärde fasen.
Och den femte?
Om de inte skulle skjuta upp den där...
Jag vet att det är hemskt att säga det, men...
Då vore jag åtminstone inte den enda.
EIGHT DAYS
Mamma?
- Mamma! - Vi måste fortsätta, Leonie.
Till och med Jonas lyckades ta sig upp på det förbannade tåget.
Vi kan ändå inte gå hela vägen till Ryssland.
Jag orkar inte gå längre. Det här är meningslöst!
Mamma! Mamma! Du...
Förlåt mig.
- Jag klarar inte det här ensam. - Det blir bra.
Det blir bra. Jag vet att det blir bra.
Hur ska de ta sig till Ryssland nu?
Morbror Herrmann kommer att hjälpa dem. Det är jag säker på.
Hur då?
De kommer att flyga till USA med honom.
Där är lika säkert som i Ryssland.
Sedan återförenas vi alla i ett senare skede.
Jag måste lämna dig en stund. Jag ska leta upp en container.
- Någonstans där vi kan söka lä. - Jag vill följa med!
Jag är snart tillbaka. Ta hand om Pepper under tiden.
Hallå, herr Frankenberg.
- Går man klädd så där numera? - Det ser du väl.
Vad vill ni? Letar ni efter Nora? Hon är inte här.
- Var är hon? - "Var är hon?" Hos släktingar.
- Vilka släktingar? - Det har inte du med att göra.
Hör du, bort därifrån! Bort med tassarna!
Har ni för mycket fritid eftersom ni hänger här?
- Inte ett knyst på fyra dagar. - Hon har fått nog av dig.
- Det hade ni gärna velat. - Ja, ja, du tror vad du vill.
- Nora! - Det är bäst att du går nu.
Nora! Nora!
- Tvättar ni er bil? Nu? - Hur sa?
Nora hade rätt, ni är en riktig idiot.
Om ni träffar henne, så hälsa att jag har varit här. Okej?
Stanna!
Kom, mamma! Vi får åka med!
Kom, vi får åka med till Berlin.
Kom nu!
Det är ingen fara
Jag gör som ni säger. Det är ingen fara.
Förr reste alla till Tyskland och i dag...
Ingen av dem kommer att klara sig. De dör vid gränsen.
Och ni, då? Varför åker ni till just Berlin?
Berlin ligger bara längs vägen. Min fru vill se Paris.
Har ni varit där?
Ja... Vi var där på vår bröllopsresa.
Min man och jag.
- Tysk? - Ja. Jag vill inte orsaka problem.
- Är du flykting? Är du ensam? - Ja, jag är ensam. Jag är flykting.
Vi kan prata om det här om ni bara lösgör mig.
Vi kan... Vänta! Ni behöver inte vara rädda för mig.
Ni kan... Vad är det? Nej!
Nora? Hör du mig, Nora?
Nora!
Nora?
Kamerorna är för din egen säkerhet, Nora.
Lilla igelkott...
Jävlar. Jävlar. Fan också.
Nora! Nora! Nora!
Nora! Nora!
Nora!
Vad i helvete?
Er biljett. Gå till gate 5A. Incheckningstid är 08.30.
- Välkommen till USA. - Det här är bara en biljett.
- Marion Cosin? Hon är min fru. - Jag får se passet.
Tyvärr, men hon står inte på listan.
- Nej... Hon måste stå på listan. - Är ni gifta?
- Ja. - Då vill jag se ert äktenskapsbevis.
Okej, rent tekniskt är vi inte gifta, men hon är min fru.
Titta, hon är gravid.
Fyll i den här, så hjälper immigra- tionsmyndigheten er. Men skynda på.
- Känns det bra? - Tack, det är okej.
Du är jätteduktig.
- Har du biljetterna? - Ja, det är klart.
Du måste dricka mer, Marion. Jag hämtar vatten.
- Jag har fortfarande en del kvar. - Jag ordnar det.
- Tack. - Lycka till.
Korset kommer att skydda er.
Tack.
Vill du ha något att äta?
Herregud, mina fötter...
Leonie!
- HALLÅ, VAR ÄR DU? - JAG ÄR TILLBAKA.
Ursäkta mig.
USCIS, USCIS...
Ursäkta.
USCIS, USCIS...
Jävla kärring.
Jag missade mitt nummer. Det går fort, jag lovar.
Ursäkta, jag missade mitt nummer. Jag har ett problem.
Min fru har ingen biljett. Hör här, hon är min fru. Okej?
- Men vi är inte gifta. Inte ännu. - Då kan jag inte hjälpa er. Sir?
- Snälla ni... - Ta ett steg tillbaka nu.
Okej, jag förstår. Ursäkta.
Men, snälla, hjälp min fru. Hon är gravid. Hon är gravid.
- Var är hon? - I vänthallen.
Ta hit henne. Om hon är gravid, ska jag se vad jag kan göra.
Okej. Tusen tack.
Två minuter. Jag hämtar henne. Två minuter.
Se upp, se upp!
Sista utropet till Charleston. Gå direkt till gate 3.
Marion!
Marion? Marion? Är du här? Säg något om du är där inne!
Vad gör du här? Får jag inte ens gå på toa i fred?
Var snäll och öppna dörren, Marion!
Herrmann! Du sa ju att allt var ordnat.
- Har ni kommit över gränsen, Susanne? - Nej, vi är hemma.
- Vad skönt att jag fick tag på dig. - Egon sa att ni anlitat smugglare...
Det gjorde vi, men vi är hemma igen.
Leonie och jag. Uli och Jonas är på väg.
- Ta det lugnt. Vad har hänt? - Det gick inte vägen, Herrmann!
Snälla Herrmann, du måste hjälpa oss. Jag vet ingen annan råd. Snälla!
Snälla Herrmann. I alla fall Leonie, hon är bara ett barn.
Snälla, du måste hjälpa oss. Vi kommer att dö, allihop.
Om hon bara hade stannat ombord på det satans tåget. Herrmann!
Herrmann!
Vi måste gå.
Abonnenten är inte tillgänglig just nu. Var god försök senare.
Här är du ju.
Får jag komma in?
Kommer du ihåg när pappa och Jonas hängde upp de här?
Ja, det är klart.
Det är lustigt när jag tänker på hur viktigt allt var förr.
Skolan och vad jag skulle göra efter studenten.
Ibland inbillar jag mig att allt bara är en mardröm.
Jag vill bara vakna upp igen.
Jag litar inte på honom. Kolla varenda vagn.
- Vi kan väl bara kasta av honom? - Vi lämnar över honom vid gränsen.
Flyktingunge! Vänta här tills vi når gränsen.
Och jävlas inte med mig!
Ställ dig längst bak i kön, för helvete!
Vad sa du? Min fru är gravid! Förstår du det?
- Var är hon? - Vem?
Hur kan jag hjälpa er, sir?
Var är den unga kvinnan? Hon lovade oss en biljett åt henne.
- Är det är er fru? - Ja, och hon är gravid.
- Har ni ett äktenskapsbevis? - Vårt plan lyfter väldigt snart!
- Ni måste dämpa er, sir. - Nej!
Jag går ingenstans förrän jag får den förbannade biljetten!
Ni måste dämpa er på en gång, sir!
Ni ska nog gå nu.
Gå härifrån nu.
Titta här, 400000 dollar i kontanter.
Snälla, bara ge mig en biljett åt henne.
Vakter!
Nej. Nej, nej, nej, nej.
Lämna plats!
Läkare! Min fru behöver en läkare! En doktor!
Vad väntar du på? Ordna den där biljetten.
Hör ni mig, frun?
Har ni ingen empati? Gör det för vårt lilla barns skull. Jag ber er.
Pappa?
- Jonas? - Pappa!
Jonas... Åh, Jonas. Tack och lov.
Jag hade en så märklig dröm innan.
Jag minns att jag stod på en väg. Det var mörkt runt omkring mig.
Sedan rusade jag i väg i ren panik.
Det var då jag insåg att det inte var en väg.
Jag befann mig i ett tomrum.
Ett oändligt tomrum.
Det fanns ingen på flera kilometers avstånd.
Vad hände sedan?
Jag såg ljus och hörde röster i fjärran.
Kanske till och med någon som sjöng.
Och plötsligt var all rädsla som bortblåst.
Sedan vaknade jag.
- Du tror väl inte heller på det? - På vad?
Att det kommer något efter döden.
Jag tror att vi blir något annat.
Att vi blir stoft och jord som ger växkraft åt något nytt.
Det är inte det jag menar.
Tror du inte på ett liv efter döden?
På en odödlig själ som lever vidare i all oändlighet?
Nej, det tror jag inte på.
- Jag tror att vi bara lever en gång. - Leo?
Nora?
Jag har skickat tusen meddelanden till dig.
Hej, fru Steiner. Super ni er fulla? Vad kul!
Vill du också ha ett glas?
Det var snällt, men vi hinner inte. - Kom, Leo. Vi har planer.
- Vart ska ni? Ska ni inte äta först? - Det är lugnt, mamma.
- Du har ingen mobil... - Du har mitt nummer.
- Jag tar hand om Leo, jag lovar. - Vi ses senare!
Kom, Leo! Sova kan vi göra när vi är döda!
Kom, kom, kom!
Fortare, fortare, fortare!
Är du helt jävla dum i huvudet, eller?
Susanne?
Jag trodde att jag hade sett dig för sista gången.
Det är dramatiska scener som utspelas vid vitryska gränsen.
Här. Det är bara propaganda.
Som om ryska armén skulle beskjuta civila.
Oroa dig inte för Uli.
Du vill inte följa med och bo hos oss?
Vi skulle kunna tillbringa de sista dagarna ihop som en familj.
Skulle vi leka lyckliga familjen? Inför slutscenen?
Jag som den älskvärde morfadern? Det har aldrig fungerat, det vet jag.
Kom igen, pappa.
Vi behöver dig. Jag behöver dig.
Ingen har behövt mig på tjugo år, så är det bara.
Lajka här, hon behöver mig. Som burköppnare.
Du är inte ensam. Det är ditt eget val.
Jag älskar dig, pappa.
I slutändan är vi alla ensamma.
Det är sjukt att de är borta. För alltid.
Din pappa vet vad han gör. De klarar sig.
Din pappa, då? Har inte ni funderat på att fly?
Han har knappt tagit sig längre bort än till gatans slut.
Det här är något annat. Vi dör om vi stannar här.
Pappa tror inte på att fly härifrån.
Han har sitt eget...
Han har sitt eget sätt att tänka. Han tror att alla är överdrivet tokiga.
Jag tänker hela tiden på vad som kommer att hända.
- Det vet vi inte. - Jo, Nora.
En sten större än Mount Everest slår ner om sex dagar.
Men just nu händer det bara en sak: ingenting.
Det blir storartat.
Och vackert!
Din pappa har rätt. Folk är helt tokiga.
- Vi kanske också skulle vara det. - Vadå?
Tokiga.
- Vem bor här? - "Bor"? Du är gullig, du.
Kom, sötnos.
- Nora, där är du ju! Tuttkontroll! - Lägg av!
- Är ni över arton? - Dra åt helvete med dig.
Nej, men jag vill dra över dig.
Uppskjutning!
Du sätter eld på mitt hus!
- Du har ockuperat stället. - Ja, det har jag!
Sluta grubbla på det. Vi är här nu. I nuet.
Det är allt som betyder något. Tillsammans ända till slutet.
Fundera i stället på vad vi kan göra de här sista sex dagarna.
Vi kan festa hela tiden. Eller åka till havet. Till Italien!
Eller så kan vi ha en trekant med herr Eckert.
Varför har du fortfarande den där rälsen i truten?
- Hur så? - Vill du dö med den?
- Vi plockar ut den. - Glöm det.
- Kom nu. - Är du galen?
- Kom nu. - Du kan inte bara...
- Vi klarade det. Vi gjorde det! - Ja.
- Du klarade det. - Det är sant.
Vi klarade det!
Drick.
Då så... Okej.
Fan! Var det tanden? Nej, det är bara blod.
- Titta! - Va? Är den borta?
Ja, det är klart. Jag får titta. Coolt!
I dag kan du få vem du vill.
Hör upp! Ingen lämnar festen utan att ha knullat!
- Eller vill ni dö som oskulder? - Snackade någon om att knulla?
Är du inte klok?
- Ingenting spelar någon roll längre. - Men inte så här.
- Vill du ha en lina? - Ge mig fem minuter, bara.
Leo!
Hallå? Leonie?
Jag döper dig i Faderns, Sonens och den heliga Andes namn.
I världen får ni lida. Men var inte oroliga, jag har besegrat världen.
Du... blöder.
Vad ser du?
Det kan inte vara sant.
- Vad händer? Berätta! - Jag vet inte.
Vi är vid gränsen. Här är inte en människa.
Gränsen...
Text: Anna-Karin Strobel Lando www.sdimedia.com